-Onko tämä Jurjatin? -Kyllä, Jurjatin.
-Mitä Varykinossa on tapahtunut? -Moskovalaisilleko?
He lähtivät pois. Varykinossa ei enää ole ketään.
Kuulin, että olet elossa! Sinut on nähty kaupungin lähistöllä.
Menet kai Varykinoon, joten mekin lähdimme sinne.
Jätin sinulle ruokaa kaiken varalta. Sulje kansi rottien takia.
Olen suunniltani ilosta!
Tonja...
Tonja!
Juri...
Juri rakas...
Kaikki on hyvin, Juri. He ovat turvassa. He ovat Moskovassa.
-Moskovassako? Tonja? -Kaikki ovat siellä. He ovat turvassa.
Turvassa...
Teloitusjoukot...
Sujuu jo paremmin.
-Mitä nyt? -Minulla on sinulle kirje.
Se tuli kolme kuukautta sitten.
Ja kesti kolme kuukautta ennen kuin se saapui tänne Moskovasta.
Se on kai Tonjalta. Se on osoitettu sinulle minun osoitteeseeni.
Hän tuli etsimään sinua, kun olit kadonnut.
-Joku neuvoi hänet tänne. -Tapasitteko te?
Hän on hieno ihminen.
Rakkaani. Lähetän kirjeen Larissa Antipovan luokse.
Jos olet elossa, kuten toivon, menet varmasti hänen luokseen.
Meillä on tytär, Juri. Tiesitkö sen? Hänen nimensä on Anna.
Isä lähettää terveisiä. Saša on kasvanut kovasti.
Kun puhumme sinusta, hän itkee lohduttomasti.
Halusin kertoa, että meidät karkotetaan Venäjältä.
Emme tiedä, saatko seurata meitä.
Saat meihin yhteyden pariisilaisen järjestön kautta-
-mutta kaikki on epävarmaa eikä aikaa ole paljon.
Nyt meitä tullaan hakemaan. Herran siunausta.
Minun on pakko myöntää, että Antipova on hieno ihminen.
Kun he lähtivät Moskovaan, hän jätti sinulle tavaroita.
Juri!
Saanhan tulla sisään?
Juri Andrejevitš, olette muuttunut.
Kyllä vain, ehdottomasti.
Larissa...
Sinä olet säilynyt ennallasi.
Minä tulin Moskovasta.
Olen matkalla Vladivostokiin.
-Tulin tarjoamaan teille apuani. -Emme halua apuanne.
Karkasitte kahden vuoden jälkeen 5. partisaanidivisioonasta.
Perheenne toimii vaarallisessa emigranttijärjestössä Pariisissa.
Elämäntapanne ja kirjoituksenne ovat ilmiselvästi kumouksellisia.
Päivänne ovat luetut, ellen auta teitä.
-Haluatteko apuani? -En.
Odota, Juri.
-Larissa, tuo kolme lasia. -Ei!
Juri, ymmärräthän, miten vakava tilanne on?
Älkää aliarvioiko minua. En ole sellainen mies kuin luulette.
Miten tiedätte tuon kaiken? Miten voitte auttaa?
Minä vain tiedän ja voin. Eikö se riitä?
Santé, Larissa.
Itärannikko on alikehittynyttä aluetta.
Sinne halutaan perustaa itsenäinen valtio-
-joka voi toimia väliaikaisesti kanavana ulkomaailmaan.
Minulla on kontakteja Kaukoidässä. Minut nimitettiin oikeusministeriksi.
-Luottavatko bolševikit teihin? -Olen heille käyttökelpoinen.
Minä voin auttaa teitä seuraavalla tavalla:
Matkustamme Tyynenmeren rannalle. Sieltä voitte jatkaa mihin vain.
-Pariisiin...tai muualle. -Teidän on paras poistua.
Olette sietämättömän itsekäs. Larissakin on vaarassa.
-Minun vuokseniko? -Ei, te ette ole merkittävä.
-Strelnikovin vuoksi. -En ole edes tavannut häntä.
-Olet Strelnikovin vaimo. -Olen Paša Antipovin vaimo.
Minä ymmärrän sen, mutta he eivät ymmärrä.
Sinua tarkkaillaan. Tiedätkö syyn?
-Aviomiehestä ei pääse eroon. -Häipykää täältä!
Olet edelleen ylevä hölmö!
Sinun pitää ajatella lastasi!
-Toin sokeria lapselle. -Minä en halua sitä.
Eikö sokerini kelpaa? Miten kehtaat kieltäytyä?!
Ulos täältä!
-Minä tulin... -Ulos!
Tulin hyvissä aikeissa.
Pysykää sitten täällä!
Saatte ansionne mukaan!
Luuletteko olevanne moitteettomia?
Ette ole moitteettomia!
Minä tunnen teidät! Kuuletteko?!
Olemme kaikki samasta muotista!
Samasta muotista!
Lara...
-Hän on saastaa, Lara. -Niin, saastaa.
-Kunpa tätä ei olisi tapahtunut. -Onko sillä väliä?
-Eikö sitten ole? -Ei minulle.
-Mitä teemme? Lähdemmekö junalla? -Meidät pidätettäisiin heti.
En halua jäädä tänne odottamaan.
-Kuule - voisimme lähteä... -Varykinoon.
-Se selviää ennemmin tai myöhemmin. -Mutta vasta myöhemmin.
-Jos päivämme todella ovat luetut... -Meidän pitää nauttia niistä.
Ennen kuin joudumme eroamaan.
Opin kirjoittamaan tämän pöydän ääressä.
-Minä en ole tällainen, Juri. -Oletpas.
En ole.
Sinä olet.
Lara...
Juri!
-Ulkona ulvoo susi! -Niin, minä...
Olen nähnyt ne. Ne pelkäävät. Ne eivät tee meille pahaa.
Minä tiedän. Anteeksi...
-Tämä on hirveää aikaa elää. -Ei ole.
-Onpas! Onpas! -Ei, ei...
Eikö olisi ollut ihanaa, jos olisimme tavanneet aiemmin?
Olisi.
Olisimme menneet naimisiin ja hankkineet kodin ja lapsia.
Olisitko toivonut poikaa vai tyttöä?
Tulemme hulluiksi, jos ajattelemme sitä.
Minä tulen aina ajattelemaan sitä.
-Kirjoitatko tänään? -En, en tänään.
Katja! Tule tänne, kulta.
Viktor! Me luulimme, että...
Juuri niin.
Poistukaa hetkeksi, toverit!
Hallitukseni juna odottaa Jurjatinissa. Minulla on oma vaunu.
Matka olisi mukava ja turvallinen.
-Minä en lähde mukaanne. -Minä en lähde ilman sinua.
Haluan puhua kahden kesken Juri Andrejevitšin kanssa.
-Strelnikov on kuollut. -Mitä?
Älkää näytelkö, että surisitte sitä. Hän oli murhanhimoinen hullu.
Ettekö tajua, mitä se merkitsee Larissalle?
Olette typerä.
Hän on Strelnikovin vaimo. Miksi häntä ei ole pidätetty?
Miksi häntä tarkkailtiin? He odottivat Strelnikovia.
Luulivatko he, että hän hakeutuisi vaimonsa luokse?
Hänet pidätettiin muutaman kilometrin päässä täältä.
Hän ei peitellyt henkilöllisyyttään.
Hän vaati kuulusteluissa, että häntä kutsutaan Pavel Antipoviksi.
Hän otti erään vartijan pistoolin ja ampui itse aivonsa pellolle.
Hyvä jumala...
-Älkää kertoko tuota Laralle. -Hänellä ei enää ole virkaa.
Saattajani tulevat huomenna teloittamaan hänet ja lapsen.
Tiedän, mitä ajattelette minusta ja miksi-
-mutta ellette lähde mukaani, hänkään ei lähde.
Lähdettekö siis mukaani?
Otatteko vastaan tämän alhaisen ihmishirviön avun?
Vai oletteko valmis uhraamaan naisen ja lapsen herkkätunteisuutenne vuoksi?
Kantakaa laukut, toverit.
Nouse kyytiin.
Mene nyt.
-Montako? Kaikille ei ole tilaa. -On oltava!
-Minä tulen omalla reellä. -Pitäkää kiirettä. Juna ei odota.
Menkää vain. Otan teidät kiinni.
Mennään, toverit!
Nähdään!
Pitäkää kiirettä!
-Nuori miehesi ei taida tulla. -Senkin typerys.
Luulitteko tosiaan, että hän lähtisi teidän mukaanne?
Mies on typerä. Hän olisi päässyt Mongoliasta Kiinaan ja...
-Hän ei jätä Venäjää. -Jääköön sitten! Sinä lähdit mukaan.
Se oli velvollisuutesi äitinä.
Juuri niin, Viktor.
Minä odotan Jurin lasta.
Minä synnyin siellä, Kaukoidässä.
Ehkä Mongoliassa. En muista.
-Synnyit Mongoliassa sinä vuonna. -Moni muukin syntyi.
-Mutta sinä olet Tonja Komarova. -Se on yleinen nimi.
Olet vaalea ja sinisilmäinen, ja eksyit sisällissodan puhjetessa.
-Et ole kertonut, miten eksyit, Tonja. -En muista sitä.
-Täytyyhän sinun muistaa jotain! -Ei!
-Kerronko, miten tapasin äitisi? -Jos hän nyt oli äitini.
Löysin veljeni Moskovasta.
Hänellä oli surkea ostokortti ja hän näki nälkää.
Hän ei välittänyt siitä. Hän vaikutti minua onnellisemmalta.
Ostin hänelle uuden puvun-
-ja järjestin töitä sairaalasta. Saatoin häntä ensimmäisenä päivänä.
Oli kulunut 8 vuotta siitä, kun hän erosi Larasta.
Eivätkö he tavanneet sen jälkeen?
Kiitos kaikesta.
Hänen täytyi tietää sydänviastaan.
Mutta hän piti sen omana tietonaan.
Hän piti monet asiat omana tietonaan.
Hämmästyin, että hän oli niin kuuluisa.
Hänen runojaan ei saanut mistään. Puolue ei hyväksynyt niitä.
Mutta runoja rakastava rakastaa myös runoilijaa-
-eikä kukaan rakasta runoja niin kuin venäläiset.
Anteeksi, toveri.
Oletteko Jevgraf? Minä olen Lara.
Tunsin nimen runoista, jotka olin löytänyt veljeni papereista.
Tunsin veljenne. Tarvitsen apuanne.
Hän oli tullut etsimään lastaan. Autoin häntä parhaani mukaan.
Tiesin kuitenkin, että se oli toivotonta.
Taisin olla rakastunut häneen.
Eräänä päivänä hän häipyi.
Hän kuoli tai katosi jollain työleirillä.
Nimetön numero luettelossa, joka myöhemmin hukattiin.
Se oli yleistä niihin aikoihin.
Tonja, miten sinä eksyit äidistäsi?
-Juoksin kadulla isän kanssa. -Ei, vaan Komarovskin kanssa.
En tiedä! Katua tulitettiin, kuului räjähdyksiä, ja talot romahtivat.
Hän...
Hän päästi irti kädestäni!
Hän päästi irti kädestäni, ja minä eksyin.
-Olisiko isä tehnyt niin? -Ihmiset tekevät vaikka mitä.
Se oli Komarovski.
Tämä mies oli sinun isäsi.
Miksi et suostu uskomaan sitä?
-Etkö halua uskoa sitä? -En, ellei se olekaan totta.
Tuo on perittyä.
Pienenä halusin itselleni vanhemmat. Halusin sitä valtavasti!
Minä halusin lapsena kuolla.
Nyt en enää tiedä. Eihän minusta enää ole heille mitään hyötyä.
Minä toivoin, että minusta voisi olla sinulle hyötyä.
-Voitko ajatella asiaa? -Voin.
Kaikki on hyvin, David.
-Teetkö täällä töitä? -Olen koneenkäyttäjä.
-Minkä koneen? -Tuon!
Lupaathan ajatella asiaa?
Tonja!
-Osaatko soittaa balalaikkaa? -Hän on taiteilija!
-Kuka on opettanut sinua? -Ei kukaan!
Se on siis lahja.
Tohtori Zhivago